Nord for Amazonas ligger en annen jungel-
-som fortsatt er ukjent og urørt. Guyanas regnskoger.
Et team oppdagere, forskere og filmfolk befinner seg i jungelen.
Deres mål er å kartlegge dyrene i denne store villmarken.
Her i Guyana er alt urørt. Ingenting er forandret.
Vi må bevise at skogene er mer verdt levende enn saget ned.
Ekspedisjonen går inn i sin andre fase.
Teamet jobber hardt for å oppdage flere fantastiske skapninger.
Her fins antakelig tusener av arter som ingen har oppdaget tidligere.
Det er vanskelig. Steve Backshall har i to døgn fått juling av-
-et mektig fossefall og måttet tåle vanskelige forhold.
Tordenværet er rett over oss, og jeg er redd for at jeg skal bli truffet.
Jeg er det eneste som stikker ut i landskapet.
Slår lynet ned her, blir jeg truffet.
Guyana, stort som Storbritannia, men med 2 % av dets befolkning.
Byene ligger ved kysten. Innover i landet finnes bare jungel.
I hjertet av skogen ligger Kaieteurfallene...
...fem ganger høyere enn Niagara.
Nedenfor beskytter forsker og klatrer Steve Backshall seg.
Det var mitt livs verste natt.
Det gikk bra til uværet kom-
-og da våknet jeg plutselig av en stor tyngde mot hodet.
Det var alt vannet som hadde samlet seg i teltduken.
Etter det handlet det bare om å prøve å holde den oppe.
Etter to netter uten søvn føler jeg meg helt utmattet.
Det har vært verdt det. Han er den første som utforsker området-
-som alltid dusjes av vann.
Se på dette!
Han har funnet en rar verden som vrimler av frosker-
-og der ferskvannskrabber iler gjennom en dal med orkideer.
Det er et svært dramatisk sted.
Når man er helt omgitt av tåke, føler man seg som en del av fossen.
Det er et av de flotteste stedene jeg har vært.
Men det er ikke noe for mennesker.
I to netter har Steve knapt sovet eller spist.
For å komme seg ut, må han klatre oppover 240 meter tau.
Jeg klatrer oppover et tau som er like tykt som lillefingeren.
Derfor går det i sneglefart.
Herregud, så langt det er!
Resten av teamet er i baseleiren, og det er aperi nærheten.
Gordon... Det sitter brune kapusinere over damedoen.
Gordon Buchanan er ekspert på dyr i Sør-Amerikas regnskoger.
- Sov du? - Ja, jeg var oppe kl. 03.00 i morges.
Jeg må ha klær.
- Hva drømte du om? - Jeg drømte om aper, pussig nok.
Det var et tegn...
Hans oppgave er å filme dyrene.
Hittil har han sporet opp dyr i den tette skogen.
Men nå kommer dyrelivet inn i leiren.
Der sitter en.
Håper at det er regn som faller ned og ikke urin.
To forskere, George og Raquel, ser apene nær laboratoriet.
Der er en. Den sitter der oppe.
De er brune kapusineraper.
De leter etter mat side om side med ekornaper.
Det fins åtte apearter i regionen.
Teamet vil finne ut hvor mange som lever i denne skogen.
Det sitter en der oppe.
- Den er rett over meg. - Der er en!
Ja, han tar seg noe å spise.
Primater er ofte nervøse rundt mennesker.
Men denne skogen er uvanlig.
Det drives ikke jakt her. Apene er ikke redde for mennesker.
Det er frukt i dette treet. Jeg ser den kaste vekk kjernene.
Aper sprer frø og bidrar til gjenvekst.
De er så nær leiren.
Jeg er virkelig overrasket over å se primater her.
På den andre siden av leiren har Justine Evens sett en annen apeart.
Jeg ser noe bevege seg.
- Der. - Ja, fantastisk.
Det er edderkoppaper. Den der liker visst ikke at vi er her.
Den gir fra seg en masse lyder og virker litt opprørt.
Den kastet en grein på oss.
Fantastiske armer. De minner om gibbonapens.
Jeg trodde ikke at vi skulle få se så mye rett utenfor leiren.
Fra undervegetasjonen pleier det å være vanskelig å se noe overhodet.
Det er virkelig et godt tegn.
For å kunne kartlegge denne jungelens arter-
-har et forskerteam blitt med ekspedisjonen.
De jobber i en spesialbygd jungellab i midten av leiren.
Biolog Raquel Thomas studerer plantelivet.
I denne skogen fins det over 6000 blomsterarter.
Jeg oppdager noe nytt hver gang og lærer også alltid noe nytt.
Fiskeekspert dr Phil Willink tar seg av kartleggingen av elven.
Vi må jobbe på disse stedene før de forandrer seg.
Før folk flytter hit og påvirker økosystemene.
Ekspedisjonens resultat skal presenteres for Guyanas regjering.
Det er et fattig land som ikke vet om det kan la skogene ligge-
-eller om de må hugges for å få inn kapital.
- Hvilken art er det? - En ulveedderkopp.
Det fins antakelig arter her som ingen har beskrevet.
Dr Russ Mittermeier jobber med teamet.
Han er formann i Conservation International-
-som prøver å bevare skogene.
I Guyana er skogene helt uberørte.
Her fins det største, urørte regnskogområdet i verden.
Om det fins noen regnskoger igjen om 50-100 år, er det nok her.
Området er helt unikt, og er det siste håpet for planetens regnskog.
I en time har Steve trukket seg oppover tauet tomme for tomme.
Jøss...
Steve har besteget noen av verdens høyeste fjell og løpt maraton-
-men denne klatringen ble nesten for mye.
Det er et helvete der nede. Det er så kaldt og vått.
Mens resten av teamet tar seg opp-
-kollapser Steve av utmattelse. Ekspedisjonens lege er på plass.
Drikk litt vann.
Sett deg ned her borte og drikk litt vann.
Hvordan føles det nå? Du må hvile ut.
Det var en tøff klatring, og du har vært der nede et par dager.
Ta det rolig her oppe nå. La de andre gjøre jobben.
Steve kan dra tilbake til baseleiren som skal være trygg.
Men enkelte dyr begynner å bli veldig nærgående.
- Kan denne drepe et menneske? - Ja.
Maurene er små, men de kan virkelig bite.
Vi har invadert deres område. De tar det bare tilbake.
Insektsekspert George McGavin er blitt stukket av en skorpion.
Generalregel: Ikke stikk hånden inn i en bøtte du ikke har kontrollert.
Rett i fingeren. Tenk deg at du har varmet en nål til 120 grader-
-og så stikker den i fingeren.
Jeg antar at det ville føles sånn.
Georges stikk gjør vondt, men er ikke livstruende.
Det føles veldig merkelig.
Steve er tilbake i leiren, og teamet spiser piraja og ris.
Dagens arbeid er ikke over.
Etter middag har George en usmakelig oppgave til alle.
Han har beordret en skorpionrensing.
De deler på seg og leter gjennom leiren.
George sa at han hadde sett en på badet.
Dette er badet. Nei, det er bare et stort hull.
Jeg har visst fått drittjobben.
Alle har lommelykter med ultrafiolett lys.
Jeg har funnet to små Skorpioner. Utrolig!
I ultrafiolett lys er Skorpioner lette å oppdage.
- Det er utrolig hvordan de lyser. - Der har vi en bitteliten.
En god start. Se der.
- Der er den. - Jeg har den.
George og Raquel finner den største.
Der har viden lille skjønnheten.
Den der ville gitt et stikk som kunne vært veldig smertefullt.
Hvis jeg åpnet denne tangen-
-ville den kastet seg framover og stukket meg i tommelen.
Jo tykkere hale, desto verre stikk.
- Jeg har ikke sett noen veldig store. - Er ikke denne stor?
Jeg synes at den er stor.
Skorpioner elsker små, mørke steder.
Man gjør klokt i å vrenge soveposen hver kveld.
Baseleirens hjerte er stranden.
Der renses fisk, der ligger båtene, alle vasker og kjøler seg ned der.
Det er deilig å slippe unna den trykkende heten.
All svetten, skitten og dritten er...
Flott at vi kan bade i elven-
-fordi det er ferskvann som er utrolig nydelig.
Justine skulle vaske seg en morgen, men ombestemte seg plutselig.
Kjære vene...
Det er en stor kaiman på stranden akkurat der jeg pleier å vaske meg.
Det er den første skikkelig store jeg har sett.
Den svarte kaimanen er Sør-Amerikas største rovdyr.
Som de andre dyrene rundt leiren blir den dristigere for hver dag.
Han kan lett skade et voksent menneske.
Dere ser folkene der som renser fisk.
Kaimanen er 3,5 meter lang.
Her ser vi hvorfor kaimanen blir et problem for landsbyboerne.
Folk renser fisk, og kaimanen blir stadig dristigere.
Plutselig tar den noens hund, og så noens barn.
Kaimanen er bare ett av flere hundre spennende dyr som lever i elven.
Steve hjelper dr Phil Willink med kartlegging av fiskene.
Håper dette gir resultater!
- Det er en ferskvannsansjos. - Jeg risikerer livet for ansjos!
De blir de første forskerne som utforsker undervannsmiljøet her.
Nesten ingen har vært her før. Hvem vet hva som lever her?
Det fins antakelig mange nye arter her.
Har ingen vært der og det ikke er lett å ta prøver, finner man arter.
For hver dag katalogiseres flere dyr og planter i jungellaben.
George startet en studie av skogens edderkopper.
Hud fra verdens største tarantell: Goliath Birdeating Spider.
De fins tydeligvis her. Huden beviser det.
Det fins en som er større enn denne i leiren eller i nærheten av den.
- Når den bytter hud, blir den større. - Ja.
En ny hud vokser under den gamle, men tennene er veldig skarpe.
De er som en katts klør eller en ørns gripeklo.
- De er veldig harde. - Jeg har spist en sånn.
Vi filmet piroindianerne i Venezuela. De spiser sånne.
Jeg har hørt at etter at de har spist dem, så bruker de...
De fjerner huggtannen sånn-
-og bruker den som tannpirker.
De fjerner biter av... Det fungerer faktisk bra!
Steve og Phils kartlegging av fisk begynner dårlig. Garnet sitter fast.
Enten har vi fanget verdens største fisk-
-eller så sitter vi fast i en stokk. Jeg gjetter på en stokk.
- Kommer det opp? - Slett ikke.
Skal jeg hoppe uti og prøve å få det løs?
Du må ikke hoppe uti og bli sittende fast i det.
Han får løs garnet, som er fullt av pirajaer.
Sorte pirajaer er veldig aggressive.
Flott, nå tygger de hull på det andre garnet.
Pass knærne, slik at de ikke tar en munnfull.
Herregud, se på det der.
Man ser merkene den har laget i metallet med tennene.
Det er helt sprøtt. Tenk at jeg svømte her!
Hva er den lyden?
- Er det pirajaen? - Lyden er fra svømmeblæren.
Jeg vet ikke om det er en måte å kommunisere på.
Det er en skikkelig stor piraja.
Disse er større enn de rødbukede som er med i skrekkfilmer.
Jøss, se på det der.
De tennene tøyser man ikke med.
Hvis de brekker eller blir sløve, erstattes de.
Tenk deg en piraja med sløve tenner...
Fortsett, Gordon.
Siden dyrene kommer nær leiren-
-rigger Gordon opp et fjernstyrt overvåkingssystem.
Vi kan slå det på, se om noe skjer og la noen overvåke det.
Student Defreitas Haynes har allerede begynt å filme dyr.
Er det sant? Noen nevnte en gribb, men jeg trodde den satt i et tre.
- Hvor lenge har den vært der? - Bare fem minutter.
Grunnen til at hodet er bart er at den spiser fra råtne kadavre.
Hadde den hatt fjær på hodet, ville de blitt fulle av råttent kjøtt.
De har utviklet et bart hode-
-siden det er mye enklere å håndtere.
Gribber har aldri stygg frisyre... Dette systemet fungerer perfekt.
Steve og Phils kartlegging av fisk fortsetter.
De har allerede funnet enorme pirajaer.
Ved hjelp av lokale fiskere håper de å fange noe mye større.
Ok.
- Neil - Det der er en stor fisk.
- Stor? - Stor.
- Se hvor stor den er! - Den er stor. Ta den opp i båten.
- Forsiktig. - Det er helt utrolig!
Det er en "banana catfish".
Å kartlegge fisker er ikke lett.
De må identifisere hver art og sette tilbake fiskene fort.
Den kalles "banana catfish" fordi den er gul på magen.
- Kan den være 20 år? - Den kan være eldre. De lever lenge.
- Fisken er dekket av parasitter og... - Det hoppet ut en. Fang den.
- Der er det en til. - Ta vare på dem. Hvor er den?
Der er en til. Den spruter blod rundt seg.
- Den er som en blodigle. - Se der.
Vi skal legge tilbake kameraten vår. Vi vil ikke gjøre ham noe vondt.
Sånn... Av sted med deg.
- Helt fantastisk. - Utmerket.
Men det vi har her er enda mer spennende.
Parasittfiskene som Steve har samlet inn heter vampire Catfish.
Om man står i vannet i dette området og tisser-
-svømmer de opp gjennom urinstrålen og inn i deg-
-og låser seg fast der med to tagger som peker bakover.
Candiru svømmer inn i gjellene på store fisker og drikker blodet.
Denne som falt ut av gjellene er helt full av blod.
Det man kan lære, er å ikke tisse i elven.
Steve har fått vite hva som hersker i dypet på dagtid.
Nå vil han vite hva som jakter om natten.
Herregud!
Disse kalles sabeltannete tetraer.
Den ser virkelig ut som et monster.
Den er virkelig sabeltannet. Det er helt utrolig.
Tennene er så lange at fisken har hulrom i hodet for dem.
Ellers ville de gått inn i hjernen.
Det er et rovdyr på toppen av kjeden. De svømmer raskt-
-angriper fisker nedenfra og spidder dem slik at de dør.
De spidder dem og spiser dem opp.
Jeg har fingrene veldig nær tennene.
De ville vel gått helt inn til beinet?
De ville gått rett gjennom hånden. De er sterke.
Jeg skal prøve å slippe ham uten å miste hånden.
Ja. Vær forsiktig.
Om natten ser vi de sabeltannete. Om dagen hersker store pirajaer.
Vi må bevege oss veldig langsomt og holde utkikk etter edderkopper.
I den mørke skogen følger George og noen lokale sporere etter-
-verdens største tarantell.
Kommer du hit?
Ja, jeg ser lyset deres. Har dere funnet et nytt hull?
Ser dere den ved hullet? Er den der? Jeg er på vei. Vent der.
Der er den. Milde makter.
Therophosa blondi, Goliath Birdeating Spider.
Fantastisk.
Problemet er at hvis hun blir skremt så dukker hun ned i hullet igjen-
-og da får vi henne aldri ut.
Det går bra, det går bra...
Jeg skal prøve å ta en liten pinne og lokke henne fremover.
Kan du stå bak der og prøve å blokkere hullet?
Tarantellaer ser dårlig og jakter ved å kjenne vibrasjoner.
De hopper på forbipasserende byttedyr.
Hun er en skikkelig skjønnhet.
Jeg fikk henne!
Så, så...
De pleier vanligvis ikke å bite med en gang som forsvar.
De kaster vanligvis ut hår, og det gjorde hun. Blokker hullet.
De taggete hårstråene irriterer rovdyrenes hud, øyne og lunger.
Hårene er ekstremt irriterende.
Jeg kommer til å hoste. Det må jeg ikke, da blir hun skremt.
Jeg prøver å ikke hoste nå. Nå gikk det over. Heldigvis.
De har en tomme lange huggtenner. Man vil ikke få dem i fingeren.
Jøss... Ikke host.
Man ser hvor utrolig vakker hun er.
Hun beveger seg grasiøst... Nå hoppet hun.
Jeg skal prøve å få henne inn i esken, for jeg vil veie henne.
Så setter vi henne ut ved hullet hennes.
Jeg går tilbake. Hårene sitter i klærne-
-i ansiktet mitt og på armene.
Jeg har pustet dem inn slik at jeg hoster.
Det viser hvilken effektiv måte det er å få vekk fiender på.
Man trenger ingen huggtenner om man kan få andre til å klø seg.
Tidlig neste morgen fisker Steve og Phil nær leiren.
- Se på disse. - Vi har et dusin arter her.
Alle tilhører tetrafamilien. Denne er en slags chessa.
Her er en cyklid. De er populære i akvarier.
Her har vi noe interessant.
Jeg tror at det er en ny art. Den er aldri beskrevet.
- Hvordan kan du vite det? - Jeg har jobbet på Guyanaskjoldet.
Jeg har sett fisk innen samme familie, men denne er annerledes.
Vi skal prøve å finne flere og se, men jeg tror at det er en ny art.
- Det harde arbeidet lønte seg. - Og rett ved leiren.
Midt blant alle pirajaene og alt annet.
Vi tok opp fisk fra et område som var tre meter bredt.
Vi fikk et dusin arter. Det viser hvilket mangfold som fins.
- Jeg fanget en til. Nei, to. - Fantastisk.
- Jeg trengte litt flaks. - Jeg legger disse i akvariet.
Alt tyder på at området er helt urørt.
Ingen har fisket eller jaktet her, og de eldgamle trærne står igjen.
På 2000-tallet er det svært uvanlig.
Jeg vil bare veie deg. Vær så snill og gå inn i posen nå.
Georges tarantell har tilbrakt natten i laben-
-og han undersøker den før han slipper den ut.
Når jeg holder henne i hånden-
-kjennes hun omtrent like tung ut som ei lita rotte.
Hun veier 85 gram. Det er en bra størrelse.
Dette er et fantastisk sted. Dyrene her er veldig store.
Store vekster, kjempeotre, store edderkopper, store alt mulig...
Dette er verdens største edderkoppart.
For meg er dette veldig spennende.
Hittil har ekspedisjonen holdt seg i et lite område av skogen.
Over grensen mot Venezuela venter en ny utfordring på Steve.
Guyana grenser mot Venezuela og Brasil-
-og det fins fantastiske fjell som utgjør Guyanaskjoldet.
Enkelte er aldri utforsket.
Toppene er isolert fra skogen nedenfor.
Det som lever der oppe befinner seg på en slags øy.
Alt er atskilt fra det nedenfor.
Der har vi fjellet vårt. Bare se!
Steves mål som klatrer er å bli den første til å bestige Upuigma.
Som naturforsker vil han oppdage hva som lever der oppe.
Ingen har besteget det fjellet. Vi er først til å ta på klippeveggen.
For å nå toppen må Steve presse seg til det ytterste.
To av verdens beste klatrere blir med.
John Arran og Ivan Calderon.
Tim Fogg tar seg av tausikkerheten.
De få biologene som har vært oppe på fjellet, som kalles tapuis-
-fant nye plante- og dyrearter.
Det håper vi også å gjøre.
For en nifs landing.
Det eneste stedet å lande er en fotballbane i en liten landsby.
- Hola. Buenos dias. - Hola.
Det er en av de vakreste landsbyene som jeg noensinne har sett.
Det fjellet heter Acapan.
Det ser akkurat ut som et fort, som et fort tegnet av et barn.
Og på den andre siden ser man vårt fjell, Upuigma.
Se. For et sted å bo.
En 3 mils vandring venter før de kan begynne å tenke på å klatre.
Målet er Upuigma. Landsbyfolkene kaller det "Slottet".
I leiren er det liv og røre. Enda et dyr er funnet.
- Ser du at det beveger seg der? - Ja...
Det har tatt mat på kjøkkenet før det forsvant opp i trærne.
Gordon har hentet nok et kamera og følger opp begivenheten.
Han vil ta tyven på fersk gjerning.
Den har gått gjennom kjøkkenet, så det er noe der den liker.
Det er passende at vi bruker dette kameraet for å fange tyver-
-fordi det er det det er designet for.
Det der blir bra.
Da teamet nærmer seg fjellet, blir vandringen tøffere.
Veien opp mot klippeveggen er bratt og anstrengende.
Etterpå tar klatringen tre dager.
Det ser annerledes ut på nært hold.
Det er større enn vi først trodde.
Visse partier er veldig mørkt oransje.
Det kan nok være farlig der oppe.
Fjellet er upålitelig. Store blokker kan løsne uten forvarsel.
De starter klatringen ved daggry.
Nå trenger de mat og hvile.
Ved leiren er den mystiske tyven tilbake.
Der er den. Se, så snålt.
Pungrotter har forsynt seg selv med det som fins i matlageret.
Vi har to pungrotter bak kjøkkenet.
- De er virkelig merkelige dyr. - Den var søt.
De er pungdyr. Som kenguruer bærer de ungene sine i en lomme.
De spiser alt. De spiser gnagere, fugleegg, frukter... Alt mulig.
Jeg lurer på om de bosatte seg noen meter fra vår boplass...
Stemmer det ikke at alt har kommet nærmere den siste uken?
Det dukker opp noe nytt nesten hver dag.
Kikk litt på bakken, for jeg så en masse edderkopper og maur.
Der ser man noen maur.
Tenk å finne en stor edderkopp og sette kameraet nær bolet.
Det er et hull cirka ti meter veien.
Der er det.
10 meter fra George og Gordon finnes det en tarantell.
Noen kaller den for skjelett- tarantell på grunn av beinas merker.
Hva er det? Det er en ganske stor sikade.
- Der går han. - Den går forover...
- Den tok den! - For en fart.
Utrolig raskt. Jeg har aldri sett det før ute i naturen.
Alle edderkopper takler ikke fast føde. De må spise flytende føde.
Hun drar inn byttet med huggtennene-
-og så drukner hun det i enzymer som fins i spyttet-
-og så drikker hun en slags insektssuppe.
- Jøss! - Huggtannen river i stykker byttet.
Den skjærer nesten som en... Jeg synes at det er fantastisk.
Jeg elsker dette. Dette er...
Sånn er verden bygd opp.
Upuigma, ved daggry.
Et siste måltid mat på bakken før prøvelsen begynner.
I tre dager må de spise og sove i liner festet i klippeveggen.
De vet ikke hvilke dyrearter de vil finne oppe på toppen.
Jeg vet ikke hvor vi er på vei. Oppover, kan man vel si.
Hva tror du om første etappen?
Det kommer til å være veldig porøst og teknisk krevende.
- Ok, lykke til. - Takk. Jeg setter i gang.
Steve klatrer som tredjemann bak Tim og Ivan.
Jeg slipper ned en klippeblokk.
Jesus! Gikk det bra, Ivan?
Jeg kan ikke snakke nå.
Jeg har ventet lenge på dette.
- Men nå som jeg ser hvor hardt Ivan har kjempet-
-føler jeg meg ikke noe særlig...
Det er ikke like morsomt lenger. Jeg er snarere livredd.
- Jeg klatrer nå, Ivan. - Lykke til, Steve.
Pass hodet!
Absolutt alt man holder fast i-
-kan løsne når som helst, og da dør man ganske enkelt.
Sånn er det bare. Jeg vil ikke dramatisere, men...
- Klatret du den veien? - Ja.
Herregud...
Jeg er glad for at jeg ikke klatret først.
Klippen er bratt og har overheng, noe som gjør ruten vanskelig.
Sånn ja.
Herregud, Ivan.
Prøv å få foten inn i... Akkurat sånn.
Litt mer til venstre. Akkurat sånn.
Bra jobbet. Veldig bra.
- Bra gjort. - Det var slitsomt.
Trærne over baseleiren vrimler av liv.
Gordon plukker fram kameraet. Nok en apeart er sett i leiren.
En av verdens minste - løveapen.
Vær stille nå.
Ja, flott. De er akkurat her.
De er så sleipe.
Jeg vet ikke hvor mange de er, men jeg ser bevegelse der og der.
Dette er nytt for Gordon.
De er sjeldne, siden de bare fins i en liten del av Sør-Amerika.
De er spesielle. De holder seg i undervegetasjonen og spiser insekter.
Men siden de er veldig små, er de vanskelige å se.
Der!
Den gylne løveapen er bare 25 centimeter høy.
De er miniprimater.
De ser ut som gremlins.
De beveger seg i trærne og finner mat i grupper.
De pusser hverandre.
Det sitter to stykker der. Nå kommer en tredje, en liten.
Det er en unge.
Det er et mirakel å få se tre stykker samtidig.
Den lille er ute i det åpne.
For en skjønnhet.
De supplerer frukten og insektene med sevje fra trærne.
Det er utrolig hvordan han holder seg fast med de store klørne.
Jeg ser tråder av sevje på tungen hans.
Fantastisk.
Det var helt utrolig.
Det er en ape som er vanskelig å filme, men jeg tror jeg klarte det.
Nå har jeg veldig bra materiale.
Tamarinene er den siste arten som kartlegges rundt baseleiren.
Denne fasen av ekspedisjonen avsluttes nå.
Jeg har sett nye fiskearter, en jaguar-
-kjempeotre og taranteller...
Hvert fjerde eller femte insekt kan vise seg å være en ny art.
Forskernes arbeid er ikke over ennå.
Alle prøver må katalogiseres og nye arter må navngis.
Gordon og George drar av sted på et nytt, stort oppdrag.
En tøff båtreise på to uker inn i en isolert del av jungelen.
Hei, Gordon. Har vi virkelig fått med oss alt?
Rewaelven ligger midt ute i ingenmannsland.
Det blir ikke mer avsides enn det.
- Ha det, Justine. - Ha det, Gordon. Kos deg.
Målet deres er Rewaelvens kilde.
Et av Guyanas minst tilgjengelige områder.
Fiskerne som har vært der forteller om dyr som er uredd mennesker.
Om noe sted i Sør-Amerika er helt urørt, så er det dette.
Den øvre delen av elven beskyttes av kraftige stryk og fossefall.
Med proviant for to uker om bord-
-ferdes de med lett oppakning og uten bekvemmeligheter.
På fjellsiden har klatrerne nådd fram til en utfordrende klippe.
Neste etappe er vanvittig vrien.
Men John er en av verdens beste klatrere, og er allerede på vei opp.
Dette er fantastisk klatring. Utrolig at man kan klatre her.
Grepene holder akkurat, men man ser dem ikke før man er innpå.
Det er skremmende å klatre når man ser en glatt flate foran seg.
John, kan du si hvordan jeg skal gjøre det på denne etappen?
Det er 15-20 meter vertikal klatring.
Første halvdel er skikkelig tøff.
Det høres ut som om det er for vanskelig for meg og kanskje farlig.
Det er klokt, for sjansen for å rive ned løse blokker er ganske stor.
Steve er en flink klatrer, men denne klippeveggen er for vanskelig.
Han må heve seg opp i tauet, hengende fritt i luften.
Han har klatret i seks timer-
-og har ikke engang kommet en fjerdedel av veien opp.
George og Gordon når strykene som beskytter Rewaelvens kilde.
Strykene er uframkommelige.
Eneste alternativ er å trekke båtene og utstyret på land.
Vi har lagt greiner over klippene som båten kan gli på.
Vi skal gjennom den åpningen og komme oss over fossen.
Er dere klare? En, to, tre!
En, to, tre.
Det er 40 graders varme-
-og luftfuktigheten er på 100 %.
En, to, tre!
Nå er det bare to igjen.
- Det er to igjen der nede. - Jeg har aldri vært så sliten.
Det gjenstår flere kilometer med stryk.
Barrieren gjør Rewaelven spesiell.
Den beskytter skogen og dyrene der fra mennesket.
På klippeveggen begynner det å bli mørkt, og været slår om.
Det trekker raskt nærmere.
Himmelen er mørk og regnet kommer nærmere.
Vi må få soveplassene opp, ellers blir vi gjennomvåte.
De må sove på den loddrette klippeveggen-
-forankret i spesielle feltsenger.
Over dem er det 200 meter med porøs stein.
Under dem er det 115 meters fritt fall.
Vi har to hengende senger som hver rommer to personer.
Siden vi er fem stykker, har Ivan fikset seg hengekøye.
- Hvor er sengen? - Bra. Vi har sikret sengene nøye.
Vi må sove med selene på og sørge for å sikre oss.
Det er vanskelig å fikse dette i dagslys-
-men i mørket er det nesten umulig.
Vi må sove i selene våre og sikre dem så godt vi kan.
Om man ruller ut av sengen her, får man ikke bare en kul i hodet.
For første gang lurer jeg på om jeg virkelig takler dette-
-og om det er noe jeg bør prøve på.
Det er ikke så rart at ingen har besteget fjellet før.
Overheng eller loddrette klipper...
...løse klippeblokker, vegetasjon...
Dette er overhodet ikke som en hyggelig dagstur i Lake District.
Her kan det gå riktig ille.
Jeg kommer neppe til å sove så godt.
I ekspedisjonens tredje og siste fase-
-leter Justine etter kjempemaurslukere.
Den kommer mot meg.
Gordon og George sliter på elven, men belønnes med uvanlige syn.
For en fantastisk fugl!
Og Steve kjemper mot utmattelse da han nærmer seg toppen.